Hispaania, 1944
Kodusõda on möödas.
Mägedesse peitunud...
relvastatud mehed võitlevad ikka veel uue fashistliku rezhiimi vastu.
Vastupanuliikumise hävitamiseks on loodud sõjaväepostid.
Ükskord ammu-ammu...
elas allmaakuningriigis, kus ei tuntud ei valet ega kannatusi,
printsess, kes unistas maapealsest elust.
Ta unistas sinisest taevast, pehmest tuulehoost ja päikesepaistest.
Ühel päeval...
lipsas printsess hoidjate käest minema ja põgenes.
Välja jõudes pimestas,
teda ere valgus, mis kustutas ta mälust kõik mineviku jäljed.
Ta unustas, kes ta oli olnud ja kust ta oli tulnud.
Ta tundis külma, väsimust ja valu. Lõpuks ta suri.
Ent ta isa, kuningas,
teadis, et ükskord tuleb printsess tagasi,
võib-olla kellegi teisena,
mõnes teises kohas ja teisel ajal.
Ja ta ootas teda oma viimase hingetõmbeni,
kuni maakera lakkas pöörlemast...
Ma ei saa aru, miks sa nii palju raamatuid kaasa võtsid, Ofelia.
Me läheme ju maale, loodusesse.
Muinasjutud?
Sa oled liiga vana, et oma pead... sellist jampsi täis toppida.
Palu, et ta auto kinni peaks.
Oota, Ofelia.
Su vennaga pole kõik hästi.
Proua, kas kõik on korras?
Ofelia?
Ofelia, tule siia
Ma nägin haldjat. Vaata oma kingi!
Lähme.
Kui veski juurde jõuame, tule välja ja tereta kaptenit.
Ma tahan, et sa teda isaks kutsuksid.
Sa ei kujuta ette, kui palju head ta on meie jaoks teinud.
See on ainult sõna, ainult sõna.
Kapten, nad juba tulevad.
Jäid 15 minutit hiljaks.
Carmen.
Tere tulemast.
Milleks see? Ma saan ju käia.
Doktor Ferreiro ei taha, et sa end väsitaksid.
Pole vaja.
Tule. Tee seda minu pärast.
Aitäh.
Ofelia, tule välja.
Ütle kaptenile tere.
Tere Ofelia.
See on vale käsi, Ofelia.
Mercedes!
- Võta pagas. - Jah, härra.
See on labürint.
Need kivimüürid on siin kogu aeg olnud,
isegi enne veskit.
Aga parem ära mine sinna sisse. Võid ära eksida.
Aitäh.
Kas sa oled kõiki neid lugenud?
Mercedes!
Kapten kutsub.
Su isal on mind vaja.
Ta pole mu isa.
Kapten pole mu isa.
Mu isa oli rätsep. Ta sai sõjas surma.
Kapten pole mu isa.
Tegid selle juba selgeks. Kas lähme nüüd?
Kas te mu ema olete näinud?
- Eks ta on ju ilus? - On küll.
Ta tunneb ennast lapse pärast halvasti. Panite tähele?
Partisanid peidavad end metsas,
sellepärast on neid raske avastada.
Need raiped tunnevad maastikku paremini kui meie.
Lõikame nendele juurdepääsu metsa ära.
Toiduained, ravimid- kõik asjad peavad käima meie kaudu.
Peab nad surve all hoidma, et nad ise meie juurde tuleksid.
Paneme üles kolm uut komandopunkti.
Siia, siia ja siia.
Mercedes.
Palu dr Ferreirol siia tulla. Jah, härra.
See aitab teil kogu öö rahulikult magada.
Kaks tilka enne voodisse minekut.
Ainult kaks tilka.
Väga hea.
Põhjani. Tubli.
Helistage mulle kohe, kui midagi vaja on, kas ööl või päeval.
Soovin teile ja teie põetajale...
head ööd.
Pane uks kinni ja kustuta tuled, kullake.
Sa pead meid aitama. Sa pead minema teda vaatama.
Haav läheb üha hullemaks ja jalg pole parem.
See on kõik, mis ma suutsin hankida.
Kahjuks.
Vidal ootab sind oma kabinetis.
Tule siia, Ofelia.
Issand, su jalad on jääkülmad.
Kas sa kardad?
Pisut.
Mis hääl see on?
Ei midagi, lihtsalt tuul.
Ööd pole siin sellised nagu linnas.
Seal on autode ja rongide müra,
siin on aga vanad majad.
Need kriuksuvad.
Nad nagu räägiksid.
Homme ma teen aga sulle üllatuse.
- Üllatuse? - Jah.
- Raamatu? - Ei, midagi palju paremat.
Miks sa pidid mehele minema?
Ma olin nii kaua üksik.
Ma olen ju sinuga. Sa polnud üksik.
Sa pole ju kunagi üksik olnud.
Kui vanemaks saad, mõistad. Mul polnud kerge otsustada.
Su vend annab etendust.
Jutusta talle mõni lugu,
siis rahuneb ta kindlasti maha.
Mu vennake, vennake...
Palju, palju aastaid tagasi,
oli ühel armetul kaugel maal...
üks hiiglasuur mustast krobelisest kivist mägi.
Päikeseloojangul...
puhkes mäe tipul...
igal õhtul õitsele roos mis tegi selle noppija surematuks.
Kuid keegi ei julgenud tema lähedale minna,
sest ta okkad olid surmavalt mürgised.
Inimesed rääkisid omavahel surmahirmust...
ja valust, kuid mitte kunagi igavesest elust.
Nii närtsis roos iga päev, saamata anda kellelegi oma andi,
unustatud ja jäetud selle külma ja sünge mäe tippu...
igavesse üksindusse aegade lõpuni.
Tulge sisse.
- Kuidas temaga on? - Ta on väga nõrk.
Las puhkab nii palju kui vaja.
Ma magan siin.
Aga mu poeg?
Vabandage, kapten...
Kuidas mu pojaga on?
Seni pole muretsemiseks mingit põhjust.
Väga hea.
Kapten, teie naine poleks pidanud nii hilises rasedusstaadiumis reisima.
- Kas te arvate nii? - Jah, see on minu professionaalne arvamus.
Poeg peab sündima seal, kus ta isa on.
Ja kõik.
Üks asi veel, kapten.
Miks te nii kindel olete, et see on poiss?
Ära jama minuga.
Me tuvastasime kell 8, et loodesektoris midagi toimub.
Seal tulistati.
Seersant Bayona otsis sektori läbi ja tabas kahtlusaluse.
Teine on tema poeg, kes on siin linnast.
Kapten, mu isa on aus mees.
Las ma veendun selles ise. Võta müts mu ees maha.
Leidsime selle relva tema juurest. Sellest on tulistatud.
Isa pidas jänesejahti, kapten.
Ole kuradi pärast vait.
"Pole jumalat, valitsust ega isandat"?
- Kas tõesti? Kurat võtaks. - Punane propaganda, kapten.
See pole propaganda.
See on vana kalender, kapten.
Oleme lihtsad farmerid.
Räägi edasi.
Läksin metsa jäneseid laskma, kapten,
oma haigete tütarde jaoks.
Jäneseid. Olgu.
Kapten, mu isa pidas tõesti jänesejahti.
Jätke ta rahule.
Sa tapsid ta, sa tapsid ta!
Mõrvar! Värdjas!
Ehk õpid korralikult neid raiskasid otsima,
enne kui mind tülitama tuled.
Just nii, kapten
Ema. Ema, ärka üles.
Ema, midagi on toas.
Tere.
Kas sa leidsid mu üles?
Oled haldjas?
Vaata!
See on haldjas.
Kas sa tahad, et ma sinuga kaasa tuleksin?
Kas välja? Kuhu?
On siin keegi?
Kaja.
On siin keegi?
See oled sina.
Sa tulid tagasi.
Palun ära karda mind.
Vaata.
Minu nimi on Ofelia. Kes sina oled?
Mina?
Mul on olnud nii palju nimesid...
Vanu nimesid, mida ainult tuul ja puud suudavad välja öelda.
Olen mägi, mets ja maa.
Ma olen...
Olen faun.
Teie kõige alandlikum teener, Teie Kõrgus.
- Ei, ma olen... - Te olete printsess Moanna,
allmaailma kuninga tütar.
Mu isa oli rätsep.
Sa pole sündinud inimesest.
Sa oled sündinud tänu kuule.
Vaata oma vasakut õlga,
sealt leiad märgi, mis seda tõestab.
Sinu tegelik isa käskis meil kõik käigud üle maailma lahti teha,et sa saaksid naasta.
See on...
See on nendest viimane.
Me peame aga kindlad olema, et su olemus on puutumata,
et sinust pole saanud tavaline surelik.
Sa pead täitma kolm ülesannet, enne kui kuu täiskuuks saab.
See on "Ristteeraamat".
Tee see lahti, kui oled üksinda,
ja siis näitab see sulle tulevikku,
näitab, mida sa tegema pead.
Siin pole ju midagi.
Mercedes, tee neist jänestest õhtusöök.
Need on ju alles noored.
- Siis vaata, kas neid saab moorida. - Jah, härra.
Kohv on ära kõrvetatud. Proovi ise.
Sa pead olema tähelepanelikum.
Nagu soovite, härra.
Tee neist praad.
- Kohv ei meeldinud talle. - Ta pole muu kui peenutsev keigar.
Üks peenutsev keigar.
Vaja on veel loomaliha ja üks kana.
- Kust seda kõike võtta? - Doktori ja külavanema naistele ka.
Nad söövad rohkem kui kaks siga korraga.
- Ja kogu aeg lobisevad. - Isegi vee all.
Tulen kohe tagasi, Mercedes.
Ofelia.
Su isa korraldab täna piduliku õhtusöögi.
Vaata, mis ma sulle õmblesin.
Kas sulle meeldib?
Mida ma kõik ei oleks lapsepõlves,
sellise ilusa kleidi eest andnud!
Ja vaata neid kingi.
Kas nad meeldivad sulle? Jah, need on väga ilusad.
Mine nüüd vanni.
Ofelia?
Tee ruttu. Tahan kleiti su seljas näha.
Tahan, et sa kapteni ees ilus oleksid.
Sa hakkad välja nägema nagu printsess.
Nagu printsess?
Kitkuge kanad korralikult puhtaks...
ja ärge ube unustage.
Sa oled imekaunis, mu tüdruk, lihtsalt ilus. Missugune uhke kleit!
Teie tehke tööd, ärge raisake aega.
Kas tahad piima meega?
Mine kaugemale, muidu võib piima kleidi peale minna, sa oled ju nii ilus.
Mercedes, kas sa usud haldjatesse?
Ei.
Aga kui ma väike olin, uskusin.
Varem uskusin ma paljusid asju. Nüüd enam mitte.
Eile öösel käis mu juures haldjas.
Tõesti?
Ja ta ei olnud üksinda, neid oli seal palju,
ning üks faun ka. - Faun?
Faun oli väga vana ja pikk, ning lõhnas nagu muld.
Minu ema hoiatas mind, et ma oleksin faunidega ettevaatlik.
Mercedes!
Tule minuga kaasa.
Kapten, kõik on kohal.
Jahu, sool, õli, ravimid,
oliivid, peekon...
Tubakas.
Ja normikaardid.
- Vaja on teha nimekiri. - Hästi.
Mercedes.
- Võti. - Jah, härra.
- Kas see on ainuke? - Jah, ainuke.
Nüüdsest on see minu käes.
Kapten!
Kapten, võib-olla pole see midagi erilist.
Need on nemad.
"Ükskord ammu, kui mets oli veel noor,
elasid seal nõiduslikud olendid, kes tegid imesid."
"Nad kaitsesid üksteist...
Ja magasid hiiglasliku viigipuu varjus,
mis kasvas veski lähedal metsas."
"Nüüd aga on puu suremas,
ta oksad on kuivanud ja tüvi vana ning moondunud."
"Ta juurte vahele on asunud elama hiiglaslik kärnkonn,
kes ei lase puul elada."
Sa pead panema need kolm võlukivikest kärnkonna suhu...
ja saama ta kõhust kätte kuldvõtme."
"Ainult siis hakkab viigipuu uuesti õitsema."
Nad olid siin vähem kui 20 minutit tagasi...
ja lahkusid kiiruga.
Kõige rohkem tosin meest.
Antibiootikud.
Kurat, loteriipileti unustasid maha.
Nad on siin.
Need hoorapojad on kuskil siin...
ja jälgivad meid.
Hei!
Te jätsite selle maha!
Ja loteriipileti!
Ehk tulete neile järgi?
Võib-olla teil täna veab!
Tere. Ma olen printsess Moanna...
ja ma ei karda sind.
Kuidas sul häbi pole siin all elada,
süüa putukaid...
ja kasvatada rasva, samas kui puu sureb?
Kas tema tuppa olete vaadanud? Ja sahvrisse?
Jah, proua.
Aga aeda?
Ja küüni? Jah, proua
Kuhu ta küll jooksis?
Siitkaudu, palun.
Lubage tutvustada oma naist Carmenit.
- Mul on hea meel. - Meeldiv teiega tutvuda.
Tänasest päevast on pere kohta üks normikaart.
Heitke pilk peale.
-Üks kaart? - Ainult üks.
Kapten, vaevalt, et sellest piisab.
Kui inimesed on hoolikad, siis on sellest küllalt.
Ei saa lubada, et keegi saadaks partisanidele mägedesse toiduaineid.
Neil hakkab põhi jalge alt kaduma ja üks neist on haavatud.
Vabandage, kapten, kuidas te nii kindel olete?
Oleksime nad täna peaaegu kätte saanud ja leidsime selle.
Antibiootik.
Jumal on juba hoolitsenud nende hingede eest.
Mis nende kehadest saab, pole küll Tema asi.
Aitame teid nii nagu saame, kapten.
Teame, et te pole siin vabast tahtest.
Siin pole teil õigus.
Valisin meelega selle koha, sest ma tahan, et mu poeg sünniks uues, puhtas Hispaanias.
Need inimesed aga eksivad selle suhtes,
et me kõik oleme võrdsed.
Siin on üks suur vahe:
sõda on läbi ja meie võitsime selle.
Ja kui me selleks peame tapma kõik need kahjurid,
siis me ka tapame nad, ja ongi kõik.
Oleme kõik siin vabal tahtel.
Vabal tahtel!
Tee kohvi, ma lähen toon veel puid.
Saab tehtud.
Ofelia?
Kuidas te kapteniga tutvusite?
Ofelia isa õmbles kaptenile vorme.
Saan aru...
ja pärast tema surma hakkasin ise ateljees tööle.
Aga veidi rohkem kui aasta tagasi...
kohtusime kapteniga uuesti.
Veider, eks?
Leida üksteist pärast nii pikka aega?
Veider, väga veider.
Andestage mu naisele. Ta pole seltskonnas olnud.
ja arvab, et rumalad jutud pakuvad teistele huvi.
Saame aru.
Vabandage, proua Ofelia on siin.
Vabandage mind.
Kapten, kas ma olen teile rääkinud, et olin tuttav teie isaga?
Ei. Pole aimugi.
See oli Marokos.
Meie tutvus oli lühiajaline, kuid jättis sügava mulje.
Ta oli suurepärane sõdur.
Tema pataljoni mehed rääkisid, et kui kindral Vidal lahinguväljal suri,
lõi ta oma kella vastu kivi puruks,
et poeg teaks ta täpset surma aega.
Et ta teaks, kuidas vaprad mehed surevad.
See on jama. Tal polnud kunagi kella.
Sa teed mulle haiget.
Kui oled vannis käinud, lähed ilma õhtusöögita voodisse.
Kas sa kuuled mind?
Mõnikord ma mõtlen, et sa ei õpi kunagi käituma.
Ofelia, ma olen sinus väga pettunud.
Ja sinu isa on ka.
Kas sa pead silmas kaptenit?
Tema on rohkemgi pettunud kui mina.
Ma sain võtme.
Vii mind labürinti.
Tere.
Ma sain võtme kätte.
See olen mina ja see tüdruk oled sina.
Aga kes laps on?
Sa saidki võtme.
Mul on hea meel.
Ta uskus sinusse algusest peale.
Tal on hea meel, et see sul õnnestus.
Jäta võti endale.
Seda läheb sul varsti vaja. Väga varsti.
Ja võta veel... see kriiditükk.
Sul on jäänud veel kaks ülesannet...
ja täiskuuaeg on väga lähedal.
Ole kannatlik.
Varsti jalutame ringi sinu lossi seitsmes ringaias.
Kust ma peaksin teadma, et sa räägid tõtt?
Miks peaks selline vaene tühine faun nagu mina sulle valetama?
Hakake pihta.
Palun esitage kõik oma normikaardid.
- Rutemini. Mis teie nimi on?
Teie nimed, ees ja perekonnanimi.
Narciso Pena Soriano, teie teenistuses.
See on meie igapäevane leib Franco Hispaanias,
mida on hoitud siin veskis! Punased valetavad teile,
sest ühinenud Hispaanias...
ei jää ükski kodu ilma leivata või tuleta koldes.
Noh, näita mulle, mis seal praegu toimub?
Näita.
Ofelia, aita mind...
Kapten! Kapten!
Tulge ruttu.
...sest ühinenud Hispaanias,
ei jää ükski kodu ilma leivata või tuleta koldes.
See on meie igapäevane leib Franco Hispaanias...
Teie abikaasa vajab pidevat puhkust.
Enamiku ajast jääb ta rahustite mõju alla.
Tüdruk peab aga magama kusagil mujal.
Mina jään kuni lapse sünnini siia.
Tee ta terveks.
Ma ei hooli sellest, mis see maksma läheb või mida selleks vaja on.
Tee ta terveks.
Ära muretse.
Su ema saab varsti terveks, küll sa näed.
Lapse kandmine pole naljaasi.
Ma ei muretse endale kunagi last.
Sa aitad neid mehi metsas, eks?
Kes sulle seda ütles?
Mitte keegi.
Ma ei taha, et sinuga midagi juhtuks.
Ja mina ei taha, et sinuga ka juhtuks.
Kas sa tead mõnda hällilaulu?
Ainult ühte,
kuid ma ei mäleta enam sõnu.
See pole tähtis. Tahaksin seda ikkagi kuulda.
Ära karda. See olen mina.
- Oled valmis? - Jah.
Siis lähme.
See on tõeline hullumeelsus.
Kui ta meist teada saab, tapab ta meid ära.
- Kas sa oled sellele mõelnud? - Kas kardad teda nii väga, doktor?
See pole hirm,
vähemalt mitte enda pärast.
Pedro!
Pedro, vennake.
- Sa ei täitnud ülesannet.
- Ei, mu ema jäi haigeks.
Pole mingit õigustust hooletusele.
Vaata... see on nõiajuure juur.
Taime juur, kes tahtis saada inimeseks.
Pane see oma ema voodi alla...
värske piimaga kaussi.
Igal hommikul tilguta sinna kaks tilka verd.
Nüüd aga pole aega raisata.
Varsti on taevas meie kohal täiskuu.
Mu lemmikud juhatavad sind.
Sa lähed väga ohtlikku kohta, nii et ole ettevaatlik.
Olevus, kes seal tukub,
pole inimene.
Sa näed luksuslikku pidusööki,
kuid ära söö ega joo seal midagi.
Mitte mingil juhul mitte midagi.
Sellest sõltub sinu elu.
Selle tõin ma Orujole, tubakas, juust.
Kirjad Trigole ja Pilotole.
Vaatame, mis su jalg teeb, Frenchie.
Mis te arvate, kuidas sellega on? Sellega on kõik.
Kohe vaatame.
...Põhja-Ameerika,
Briti ja Kanada sõdurid...
maabusid väikesel rannikulõigul Põhja-P...
- Prantsusmaal, lõpeta kokutamine. - Prantsusmaal.
Üle 150,000 sõduri annab meile lootust
kindral Dwight D. Eisenhoweri juhtimise all...
Kuidas on doktor, kas väga paha?
Kuula, Frenchie,
seda pole võimalik päästa.
Püüan teha seda asja sulle nii kergeks kui võimalik.
Oodake üks hetk, doktor, üks hetk.
"Joonista kriidiga uks ükskõik kuhu kohta oma toas."
Niipea kui uks on lahti, pane liivakell käima."
"Las haldjad juhivad sind."
"Ära söö ja joo midagi, kuni seal oled,
ja sa pead tagasi olema enne, kui kukub viimane liivatera.
Ei.
See.
Ei! Ei!
Varsti saame Jacast täiendust.
Viiskümmend meest või rohkem. Siis hakkame Vidaliga võitlema.
Ja mis siis?
Te tapate ta, saadetakse teine samasugune. Pärast jälle teine...
Olete pihtide vahel, pole relvi, pole usaldusväärset varjupaika...
Teil on vaja aga toiduaineid, ravimeid. Hoolitse parem Mercedese eest.
Kui sa teda tõesti armastaksid, oleksid temaga välismaale läinud.
Seda võimalust pole enam. Ma jään siia doktor.
Sul pole valikut.
Sa pead lahkuma.
Siin on võti, kuid praegu ei saa sinna minna,
sest seda ta ootabki.
Jäta see minu hooleks.
Ma olen argpüks.
Ei, sa ei ole.
Olen jah.
Argpüks, viimane pask, sest elan selle hoorapoja juures,
pesen ta pesu, teen voodit, valmistan süüa...
Mis siis, kui doktoril on õigus ja me ei võida?
Igal juhul teeme sellel värdjal elu raskemaks.
Kapten Vidal.
Temperatuur alaneb. Ma ei tea millest, kuid nii see on.
Aga tal on ju ikka veel palavik?
Jah, aga see on hea märk, et ta hakkab reageerima.
Kuula mind.
Kui sa pead valima, päästa laps.
See poiss hakkab kandma minu ja mu isa perekonnanime.
Päästa ta.
Vennake,
mu väike vennake,
loodan, et sa kuuled mind.
Praegu pole meil asjad kõige paremad,
Kuid varsti pead sa ilmale tulema.
Sinu pärast on ema väga haige.
Tahan sult paluda ühte asja, kui sa ilmale tuled,
ainult ühte:
ära tee talle piina.
Sa näed pärast isegi, et ta on väga ilus,
isegi siis, kui ta on kaua kurb olnud.
Sa näed, kui ta naeratab...
ja hakkad teda armastama.
Kuule, kui sa teed seda, mida ma palun,
siis tõotan,
et võtan su oma kuningriiki ja teen sinust printsi.
Tõotan seda sulle, mu väike prints.
Ma andsin vilet, kuid nad ei liikunud paigast.
Ma püüdsin seda peatada, aga oli juba hilja.
Hüppasime katlakütjaga viimasel hetkel välja,
kuid vaadake, mis on saanud kaubast.
Mida nad vagunitest varastasid?
Nad ei varastanud midagi, kapten.
Mida kuradit sa räägid?
Kogu selles segaduses pole nad ühtegi vagunit lahti teinud.
- Nad ei võtnud midagi. - Mitte midagi? On see kindel?
Ainult Jumal teab, mis neil vaja oli, peale selle, et kaotame aega.
Kurat teab, kust nad välja ilmusid, kapten.
Neil on granaadid, nad lasevad neid künkalt.
Kapten, me piirasime ühe üksuse ümber, mis maha jäi.
Nad kindlustasid end kaljudel.
Mine edasi, Serrano, ära karda. Vähemalt on see väärikas surm.
Serrano!
Las ma vaatan.
Suudad sa rääkida?
Kurat küll!
Need on kasutud! Nad ei saa rääkida.
Kapten, üks on veel elus.
Jalast haavatud.
- Mis juhtus? - Üks saadi kätte.
- Mida? - Üks saadi elusalt kätte ja teda viiakse lattu.
Mercedes!
Pedro... Pedro...
Mercedes?
Mul on vaja lattu minna. Mitte praegu.
Tule eest!
Aitab, kallis.
Ehk mina viin?
Võtke pool doosi.
Minu arvates pole seda vaja.
Mul on juba parem, palju parem.
Ma ei saa sellest aru, aga mul on hea meel.
Ema...
Neetult head sigaretid!
Heal tasemel tubakas, selliseid pole kerge leida.
K- k-äi põrgu.
Kurat võtaks, Garses. Saime ainukese elusalt kätte ja see on ka kokutaja.
Niimoodi oleme siin kogu öö.
Kuni ta kõik ära räägib.
Garsesel on õigus.
Sul on parem, kui sa kõik ära räägid.
Et kindel olla, et see juhtuks, võtsin kaasa mõned tööriistad.
Need aitavad sind kosutada.
Algul ma sind kohe usaldada ei saa,
aga kui ma seda kasutan, tunnistad sa juba mõned asjad üles.
Kui me aga selle juurde läheme,
tekivad meie vahel... Kuidas seda nüüd öelda?
...lähedased vennalikud suhted.
Saad isegi aru.
Kui aga asi selle juurde jõuab,
siis ma usun, et räägid meile kõik ära.
Teeme nii.
Kui suudad lugeda ilma kokutamata kolmeni,
võid minna.
Teda ära vaata, vaata mulle otsa..
Minust tähtsamat pole siin kedagi.
- Garses! - Jah, kapten.
Kui ma ütlen, et see pasaperse võib minna, kas keegi on vastu?
Mitte keegi, kapten. Ta võib minna.
Nii et lase käia. Loe kolmeni.
Üks. Hästi.
Kaks.
Veel üks ja sa oled vaba.
Väga halvasti.
Teie emal on juba palju parem, Teie Kõrgus.
Teil peaks olema palju kergem.
Jah, aitäh.
Aga kõik ei laabunud nii hästi.
Ah? Ei?
- Juhtus õnnetus. - Õnnetus?
Jah.
Sa rikkusid reegleid! Ma võtsin ainult kaks viinamarja.
Arvasin, et keegi ei märka.
Me tegime vea! Vea?
Sa ei saanud hakkama. Nüüd ei saa sa kunagi tagasi minna..
- See oli ju kogemata! - Sa ei saa enam tagasi pöörduda.
Täiskuu on kolme päeva pärast.
Sinu vaim jääb igaveseks inimeste keskele.
Sa vananed nagu nemad, sa sured nagu nemad...
ja sinu mälestused tuhmuvad aja jooksul.
Ja koos sellega kaome ka kõik meie.
Sa ei näe meid enam kunagi.
Tere päevast, doktor. Andke andeks, et pidin teid nii vara äratama,
kuid näib, et meil on teie abi vaja.
Jumal, mis te temaga tegite?
Mitte eriti palju.
Kuid see eest asjad edenevad.
Hea, et teid alati saada on. Selles on omad eelised.
Sterrano, jää siia.
Ma rääkisin.
Mitte palju,
a-a-aga ma rääkisin. Mul on kahju.
Väga kahju.
Tapa mind, tee mulle lõpp peale. Palun.
Ah sa hoorapoeg.
Ma võtan sult valu ära.
Nüüd on peaaegu kõik.
Jälgi doktorit!
Tulen kohe. Just nii, kapten.
Sa ei liiguta.
Oled haige või?
Mida sa voodi all teed?
- Kutsu ta siia! - Kes?
Kes siis veel, idioot? Ferreiro!
Mis kurat see on?
Ei! Ei, ei, ei!
Ära tee! Ära puutu teda, palun sind!
Vaata! Vaata, mida ta su voodi all peitis!
Mida sa sellest arvad?
Ofelia, mida see teeb voodi all?
See on võlujuur, mille faun mulle andis.
See on kõik selle rämpsu pärast, mida sa tal lugeda lubad.
Vaata, mida sa teinud oled!
Jäta meid palun omaette. Ma räägin temaga, kallis.
Hästi. Nagu soovid.
Ta ütles, et sul hakkab parem. Nii juhtuski.
Ofelia, sa pead oma isa sõna kuulama.
Sa pead kõigele sellele lõpu tegema.
Ei. Ma tahan siit ära.
Vii mind palun siit ära! Lähme palun ära!
Kõik pole nii lihtne.
Varsti saad vanemaks...
ja näed, et elus pole kõik nii nagu muinasjuttudes.
Maailm on julm koht.
Sa saad ise seda teada, isegi kui see valus on.
- Ei! Ei! - Ofelia!
Maagiat pole olemas. Ei sinu, minu, ega ka kellegi teise jaoks.
Ema! Appi!
Appi!
Miks sa seda tegid?
See oli ainus, mida ma teha sain.
Ei. Sa oleksid pidanud mind kuulama.
Oleksin pidanud, kuid ei kuulanud.
See oleks sinu jaoks parem olnud. Sa tead seda ise.
Ma ei saa aru. Miks sa ei täitnud käsku?
Käsu täitmine ainult käsutäitmise pärast, ilma küsimusi esitamata,
on omane ainult sellistele inimestele nagu teie, kapten.
Kapten!
Garses! Kutsu sõjaväearst.
- Ja rutemini! - Just nii, kapten.
Teie naine suri.
"Sest Issanda teed on seletamatud,
Sest Tema andeksandmise mõte
On Tema sõnas ja Tema müsteeriumis,
Sest ehkki Jumal saadab meile sõnumi,
Peame meie sellest aru saama,
Sest kui me heidame laiali oma käed,
Võtab maa vastu ainult tühjad ja rumalad kehad.
Kaugel on see hing nüüd oma igaveses hiilguses,
Sest ainult tõelise valu läbi me mõistame elu tähendust
Ja armu, mille me kaotasime oma sünniga,
sest Jumal oma lõputu tarkusega annab lahendused meile kätte.
Ja ainult sellepärast, et Teda pole maiselt meie kõrval,
on Ta leidnud meie hinges kindla koha."
Sa tundsid dr Ferreirot hästi, eks ju, Mercedes?
Me tundsime teda kõik, härra. Kõik, kes siin töötavad.
Kokutaja rääkis ühest informaatorist, kes on siin veskis.
Kujutad ette? Otse mu nina all.
Mercedes, palun.
Mida sa minust arvad?
Ilmselt arvad, et olen mingi koletis.
Pole tähtsust, mida minusugused arvavad.
Mine lattu ja too veel likööri, palun.
Jah, härra. Head ööd.
Mercedes, kas sa midagi ei unustanud?
Mida, härra?
Võtit.
See on ju minul ainuke, eks?
Jah, härra.
Tead, on üks imelik asi, mis mulle muret teeb.
Võib-olla pole see tähtis, kuid ikkagi...
Sel päeval, kui lattu granaatide ja lõhkeainetega...
sisse murti,
polnud lukku keegi lõhkunud.
Aga nagu ma juba ütlesin, pole see võib-olla tähtis.
Vaata ette.
Head ööd, härra.
Ofelia! Ofelia!
Ma lähen täna öösel ära.
- Kuhu? - Ma ei saa seda öelda. Kuidagi ei saa...
- Võta mind kaasa. - Ei, ei. Ma ei saa.
Ma ei saa, mu lapsuke, aga ma tõotan, et tulen tagasi.
Võta mind kaasa.
Ma kuulsin midagi.
Pole midagi, ära muretse.
Mercedes.
Ofelia.
Kas sa oled kaua juba seda teadnud?
Kui kaua oled sa mu üle juba naernud?
Väike lita!
Vaadake ta järele!
Kui keegi tahab siia sisse tungida,
tapke kõigepealt tüdruk.
Kuivatatud liha.
Tubakas.
Mercedes, kui sa oleksid ainult palunud, oleksin need sulle andnud.
Ma tahan nende nimesid, kes need kirjad kirjutasid.
Ja et nad homme mu ees seisaksid.
Just nii, kapten.
Võid minna, Garses.
Olete kindel, kapten?
Jumala eest, ta on ju kõigest naine.
Selline oligi siis kogu aeg sinu arvamus minust,
sellepärast ma saingi kogu aeg neid asju ära viia.
- Sinu jaoks olin ma tühi koht. - Kurat võtaks.
Sa leidsid üles mu kõige nõrgema koha: enesekindluse.
Nüüd huvitavad mind aga sinu nõrgad küljed.
Kõik on väga lihtne: sina räägid...
ja mina pean olema kindel,
et kõik, mis sa räägid, on tõsi.
Selle jaoks on meil siin mõned asjad.
Ei midagi keerulist.
Neid asju me õppisime oma töös.
Sellepärast kõigepealt...
Ma pole sulle mingi vanamees ega haavatud vang.
Hoorapoeg! Kui sa peaksid söandama vaid tüdrukut puutuda...
Sa pole esimene siga, keda ma olen veristanud!
Vaatake! Ta lasi tal minna.
Mida?
Võtke ta kinni! Ruttu! Tooge ta siia!
Tooge ta ruttu siia, kurat võtaks!
Hobustele!
Oleks parem, kui sa ilma vastupanuta minuga kaasa tuleksid.
Kapten ütles, et kui sa end ilusti üleval pead...
Ära ainult tee rumalusi, kullake.
Kui keegi sind tapab,
siis olen see mina.
Otsustasin anda sulle viimase võimaluse.
Kas lubad teha nii, nagu ma ütlen?
Kas teed kõik ilma küsimata nii, nagu ma ütlen?
See on sinu viimane võimalus.
Siis kuula mind.
Võta oma vend...
ja too ta nii kiiresti labürinti...
kui saad, Teie kõrgeausus.
Minu vend?
Meil on teda vaja.
- Aga... - Ei mingeid küsimusi.
Uks on lukus.
Sellisel juhul, tee uks ise.
Kapten, lubage pöörduda.
Tulge ruttu.
- Mis siis nüüd? - Serrano tuli tagasi. Ta on haavatud.
Haavatud?
Kus Garses on?
Palju neid seal oli?
Täpselt ei tea, kapten.
Vähemalt viiskümmend meest.
Teistel ei õnnestunud pääseda. Meie vahipostid ei vasta.
Palju mehi siin laagris on? Kakskümmend, võib-olla ka vähem.
Me läheme ära. Üheskoos.
Ära karda.
Sinuga ei juhtu midagi.
Pange vahipostid metsa juurde välja.
Kui teine rühm tagasi tuleb, kandke kohe mulle ette.
Kutsuge kohe raadio teel abiväge.
Just nii, kapten.
Jäta ta!
Ofelia!
Kiiremini, Teie Kõrgus,
andke ta mulle.
Täiskuu on juba kõrgel taevas...
ja me saame käigu lahti teha.
Mis sul käes on?
Käik avaneb vaid siis, kui valada süütut verd.
Ainult üks tilk verd, see on kõik.
See on viimane ülesanne.
Rutemini.
Sa lubasid mu sõna kuulata!
- Anna poiss siia! - Ei!
Vend jääb minu juurde.
Kas loobud oma pühadest õigustest venna pärast, keda sa vaevalt tunned?
Jah, loobun.
Kas oled tema pärast valmis loobuma troonist?
Tema pärast, kes ta on sulle nii palju häda ja alandust toonud?
Jah, loobun.
Nagu soovite, Teie Kõrgus.
Ei.
Minu poeg.
Öelge mu pojale...
Öelge talle, mis kell ta isa suri.
- Öelge talle, et ma... - Ei.
Ta ei saa teada isegi su nime.
Tõuse üles, mu tütar.
Tule siia.
Isa.
Sa valasid ennem enda verd kui süütul lapsel.
See oligi viimane ja kõige tähtsam ülesanne.
Te talitasite õieti, Teie Kõrgus.
Tule mulle lähemale...
ja istu oma isa kõrvale.
Ta ootas sind nii kaua.
Räägitakse, et printsess pöördus tagasi oma isa kuningriiki,
et ta oli õiglane ja heasüdamlik valitsejanna läbi paljude sajandite.
Et rahvas armastas teda.
Ja et ta jättis maha vaevumärgatavad jäljed oma ajast maa peal,
mida näevad vaid need, kes teavad, kust neid otsida.
Tõlkis: priiht Ajastas ja kohendas väheke: raika17